|
Seminář - Průvodce
Delegát
Kurz
Pracovník cestovní kanceláře
Naše škola a učebny
Nadstandardní služby při
kurzech
Služby pro
školy a pro firmy
Služby pro
průvodce
Služby pro
cestovní kanceláře
Kontakty
Linky
|
|
Sám
na Sahaře
úryvek z knihy
MUDr. Tomáše Burnoga, CSc. - Průvodcovské momentky. Více informací o knize
a možnosti ji zakoupit získáte přímo u pana MUDr. Burnoga, CSc. Sám
na Sahaře
Když jsem v roce 1995 jel jako průvodce na poznávací zájezd do Tunisu,
naučil mě můj kolega v práci, Palestinec, alespoň pár arabských výrazů.
Tak už vím, že ahoj se řekne marhaba, děkuji šukran a pár dalších slov.
Tunis je nádherná země. Ne pro ty, co leží na pláži, ty jsou stejné jako
v celém Středomoří. Ale Kartágo, amfiteátr v El Djemu, Kairouan- svaté
islámské poutní místo (pokud muslim nemůže jít na pouť do Mekky, může
si to odbýt sedmi poutními cestami do Kairouanu), solné jezero Chott
el Jerid, troglodytská obydlí v Matmatě… to je ta pravá arabská romantika.
A Sahara…
Oblíbenou kratochvílí pro turisty je za raního rozbřesku výlet na velbloudech
do pouště. I my jsme vyrazili. Moje 25ti členná skupina šla jako jeden
muž. Nejzábavnější je, že vám Arabové donesou ty jejich hábity, každý
si to obleče, původně jsem myslel, že to je jako recese, ale je to hlavně
kvůli písku. A tak už když jsme nasedali na velbloudy, nevěděl jsem,
kdo je kdo. Všichni vypadali stejně. Jakž takž jsem se orientoval podle
bot, kdo je žena a kdo muž. Už nasedání na velblouda je velkou atrakcí.
Na ležícího velblouda si sednete na takovou stoličku, kterou má na hřbetě.
Velbloud si pak stoupne na přední nohy. Jako většina ostatních jsem to
nečekal a zuby nehty jsem se držel stoličky, abych nesletěl po zádech
dolů. Pak si stoupne i na zadní a vy máte co dělat, abyste nepřeletěli
dopředu, jako když za prudké jízdy na kole zabrzdíte prudce přední brzdou.
Podle řevu kolem jsem usuzoval, že se všem dařilo obdobně. Můj velbloud
byl takový čtverák. Stále pomektával a vzpurně mával hlavou, když ho
jeden ze dvou Arabů chtěl přimět k pohybu. Konečně byli všichni nahoře.
Karavana vyrazila. Můj velbloud se nehnul ani o píď. Jeden průvodce byl
vpředu, druhý vzadu. Cosi na mého velbouda zařval, práskl ho po zadku
a velbloud se rozkolébal. Tak jsme šli asi půl hodiny. Začínalo být to
pravé saharské horko, slunce pálilo.
Průvodce šel k dalším, co byli vpředu. To neměl dělat. Jakmile se vzdálil,
mé odbojné zvíře vybočilo ze stopy. Jelikož jsem byl poslední, nikdo
si toho nevšiml. Karavana táhla dál a můj velbloud si to zahnul k nejbližší
duně. A šup za ní. Bylo to rychleji, než jsem stačil zareagovat. Zvíře
bylo konečně spokojeno. Nikdo ho nehonil, spokojeně pomektávalo a neslo
mě tím pravidelným krokem neznámo kam.
Zkusil jsem to na něj česky. „Vrať se, ty potvoro jedna!“ zařval jsem
na něj. Nevěnoval mi ani kapku pozornosti. Kolébal se dál A tady jsem
si uvědomil, všude kolem mě písek, nahoře žhnoucí slunko a nikde nikdo,
klid, jak je ten človíček na tom světě jen malilinkaté zrnko. Nicméně-
začaly mi brnkat nervy. Zařval jsem na něj „marhaba“ , v blahé naději,
že to s ním něco udělá. Zastavil. Raději jsem nic nedělal a řval jako
na lesy o pomoc.
Za svou záchranu vděčím asi účastnici zájezdu Helence, která jela na
velbloudu přede mnou. Asi za 10 minut si všimla, na rozdíl od našich
arabských honáků velbloudů, že za ní nejsem. Gestikulací jim vysvětlila,
že jsem asi někde pryč. Arabové konečně spočítali svou zvěř a zjistili,
že jeden velbloud opravdu chybí. A tak karavana sesedla a jeden honák
naskočil na velblouda a asi za dalších deset minut mě našel.
Věřte mi, mě těch 20 minut, kdy jsem byl úplně sám na Sahaře, mi stačilo.
Jednu dobrou radu, pokud se nějakého takového výletu zúčastníte, nikdy
nejezděte v karavaně poslední…
|
|
|